VARATS OLIDLIGA LÄTTHET
I Prag, år 1968, levde en ung läkare som hette Tomas...
- Ta av dig kläderna. - Va?
Jag sa: "Ta av dig kläderna".
- Men du såg ju allt i går kväll. - Ja, men jag måste kolla en sak.
Det går på tre sekunder.
- Den jäveln! - Hur bär han sig åt?
En, två...
Tre.
Men kvinnan som förstod honom bäst var Sabina...
Jag måste gå.
Tillbringar du aldrig natten hos en kvinna?
Aldrig.
Och om en kvinna är hemma hos dig?
Jag säger att jag lider av sömnlöshet, vad som helst...
Dessutom har jag en mycket smal säng.
Är doktorn rädd för kvinnor?
Naturligtvis.
Jag tycker verkligen om dig, Tomas. Du är raka motsatsen till kitsch.
I Kitschrike skulle du vara... ett monster.
- Nej, vänta! - Sabina, jag måste gå.
Nej, vänta...
Nu... vad är jag?
Ett monster.
Tomas skickades till en kurort för att utföra en operation...
Rum sex.
Jaha, en konjak.
- Kan du sätta upp det på mitt rum? - Javisst.
Vad lustigt!
- Du har rum sex. - Och...?
Jag slutar klockan sex.
Klockan sex måste jag vara tillbaka i Prag.
Tja...
Runt sex...
Jag kommer strax. Vänta!
- Det här är min bänk. - Din bänk?
Ja. Jag läser här varje dag, på samma bänk.
- Är det inte lustigt? - Jo.
- Vad läser du? - "Anna Karenina" av Tolstoj.
Ja...
- Den Anna Karenina! - Ja.
Jag skulle ha kommit tidigare, men min mamma...
Bor du med din mamma?
Jag har checkat ut...
- Ska du åka? - Ja, det börjar bli sent.
Jag kom bara hit för en operation. En kollega hade skadat sig, så...
Då så... jag kanske kommer tillbaka nån gång.
Varför skulle du komma hit igen? Här är så tråkigt.
Ingen här läser, ingen diskuterar nåt. Förstår du vad jag menar?
Ja. Ja, det gör jag.
Det var trevligt att träffa dig. Hej då.
Tomas...
Är du bara ute efter njutningar?
Eller är varje kvinna ett nytt land vars hemligheter du vill upptäcka?
Du vill veta vad hon kommer att säga när hon älskar.
Eller hur hon kommer att le...
Hur hon kommer att viska... stöna... skrika.
Kanske de allra minsta... otänkbara detaljerna.
De mycket små sakerna som gör en kvinna helt olik alla andra.
Vilken är min detalj?
Din hatt, Sabina.
Hatten...
...kommer från min farfars farfar.
Han levde för mycket, mycket länge sen.
För länge sen.
Tomas, vad tittar du på?
Dina ögon.
- Hej! - Hej...
- Så... du är i Prag. - Jag kom precis.
Jag ska besöka några vänner. Jag är här för arbetet.
Jag söker ett annat jobb.
Du kan väl komma in?
- Är du ensam? - Ja.
Ta av dig kläderna.
Förlåt, jag blev visst förkyld på tåget.
Det är kanske bäst att jag tittar på dig. Kom hit.
Är jag kall om händerna?
Jag är så kittlig.
Gör det ont där?
Titta upp... ner... åt vänster och åt höger.
Var inte orolig.
Jag är läkare.
Lite högre upp.
Såja.
Andas.
Igen.
Hosta.
Det är bra så.
Upp hela vägen...
Allt ser bra ut, bara bra.
Öppna munnen.
Tungan...
"KUNG OIDIPUS"
Tomas, de ringde från Genève. De erbjuder dig fortfarande jobbet.
- Vad ska jag där? Allt är ju bra här. - Jag hoppas det.
Tror du ryssarna låter bli att ingripa? Tänk på Ungern.
Världen skulle inte tillåta det.
Dessutom har vi socialism med mänskligt ansikte. Vem är emot det?
- Åh, min patient är här. - Vem...? Grisar har inte tillträde.
- Jag sa att han skulle vänta i bilen. - Men... vi gör ett undantag.
Hej, doktorn. Ni är väl inte arg för att jag tog med Mephisto?
- Se här, doktorn, en present åt er. - Underbart! Åh, tack så mycket.
Ja, Pavel... vi opererade för... en månad sen.
- Några smärtor? Yrsel, huvudvärk? - Nej.
Bra, då kan ni återvända till er gård. Det återstår bara ett mindre ingrepp.
Hur dags ska jag vänta på dig i kväll?
- Tyvärr, i kväll går det inte. - Det var ju synd.
- Ska vi säga i morgon eftermiddag? - I morgon kväll!
Det jag hört stämmer alltså. Någon har flyttat in hos dig.
- Nej. - Jag har mina spioner.
Adjö, doktorn.
Den är inte här. Du måste ha kommit utan sockan.
Hur skulle det ha gått till? Jag tar ju inte på en socka.
Du är så frånvarande numera, alltid så jäktad och du ser jämt på klockan.
Du får låna en strumpa av mig.
- Vill du att jag tar på den här? - Det är kallt ute, doktorn.
Du tycker att jag gör nåt dumt.
Kanske det. Vad vet jag?
Vad talar du om?
Tereza.
Hade jag två liv kunde jag dels låta henne bo hos mig, dels köra ut henne.
Sen kunde jag jämföra vilket som var bäst, men vi lever bara en gång.
Livet är så flyktigt.
Som ett utkast vi aldrig kan fylla i eller ändra på... göra bättre.
Det är skrämmande. Hon vill hitta nåt att göra här i Prag och jag...
Du vill att jag hjälper henne?
Hon har ingen utbildning men tar vackra bilder, så du kanske kunde...
Du menar att... du vill att jag hjälper dig.
- Vi tar och dricker te. - Ja.
- Du kan väl fixa det. - Javisst.
Det är rörigt här. Jag undviker att bli för fäst vid ett ställe, vid saker...
...eller människor.
Tereza, kom och se här.
Jag vill visa dig... några bilder.
- Känner du till Man Ray? - Nej.
Jag tycker om... jag tycker om den här... väldigt mycket.
Det här är Lee Miller.
Hon är så... hon är så vacker.
- Tomas sa att du var fotograf. - Jag gillar att fota, men...
Det händer mycket på gatorna. Fota, jag hjälper dig få bilderna publicerade.
Tack, det är snällt av dig. Jag gillar de här bilderna.
De försökte med något annorlunda. De sökte en ny slags skönhet.
Ja.
Något högre.
Här kommer jag med te.
Vad är det, Tereza?
Jag drömde.
Jag var hemma hos henne. Hos Sabina, i hennes ateljé.
Och du älskade med henne.
I hennes breda säng.
Du sa att jag skulle stå vid en vägg, och jag fick inte röra mig.
Du tvingade mig att se på.
Det gjorde så ont att se er-
- att jag stack nålar under naglarna för att stoppa smärtan i hjärtat.
Det gjorde så ont.
Varför utsatte du mig för det?
Det var bara en dröm.
Försök sova nu.
- Jag kan inte sova. - Jodå.
- Jag kan inte somna. - Jodå.
Du kan sova. Sov i mina armar...
Som en fågelunge.
Som en kvast bland kvastar i ett kvastskåp.
Som en liten papegoja.
Som en vissling.
Som en liten sång.
En sång som sjöngs av en skog inne i en skog...
...för tusen år sedan.
Se här! Terezas bilder! Två helsidor!
Grattis! De är verkligen bra.
Tereza, det här är min kollega Jiri och det här är överläkaren.
Fantastiskt! Du har verkligen fångat den nya andan här.
- Man ser hur allt förändras. - Inte allt. Se där borta!
Våra kamrater med ryssarna. En del ändrar sig aldrig.
- En del är och förblir uslingar. - Hur vet man det?
Jag frågar mig jämt "syns det i ens ansikte?"
- Kan man se om nån är en usling? - Vi tittar på dem så får vi se.
- Usling. - Usling.
- Utan tvekan. - Definitivt.
- Vi vet vad ni är för några. - Uslingar.
- Men vad skulle ni säga om Tomas? - Han är helt klart en usling.
Varför det?
Är det munnen? Spjuvern i ögonvrån?
Nej, det är noga gömt... i hjärnan.
- Sånt göms i allas våra hjärnor. - Och vad är skillnaden?
Kanske bara en miljondel... Det finns kanske ingen skillnad.
De vet inte att de är uslingar.
Menar du allvar?
Över 100000 fängslades, torterades och avrättades under deras regim.
Och nu skriker dessa män ut att de inte visste någonting.
Att de blev vilseledda eller manipulerade.
Att de var oskyldiga.
Inte oskyldiga, men... omedvetna om det, kanske.
Snälla du! De måste ha vetat vad de gjorde. Allt annat är otänkbart.
Jiri, det är oväsentligt om de visste eller inte.
- Jag har tänkt på Oidipus. - En bra kung, Oidipus...
Är ligga med sin mor samma slags brott?
När Oidipus insåg att han dödat sin far... utan att veta om det...
Ovetande hade han dödat sin far och han låg med sin mor-
- och på grund av hans brott hemsöktes hans stad av farsoter.
Han orkade inte se vad han ställt till och stack ut ögonen och gav sig av.
Han kände sig inte oskyldig, han kände att han måste straffa sig själv.
Men våra ledare, till skillnad från Oidipus, tyckte att de var oskyldiga.
Och när Stalintidens illdåd uppdagades skrek de:
"Vi visste inte vad som pågick! Vårt samvete är rent! "
Men skillnaden är...
Den viktiga skillnaden...
- De blev kvar vid makten. - Och de borde ha stuckit ut ögonen.
Jag säger bara att moralen har förändrats sen Oidipus.
Vi dansar!
Varför skriver du inte ner det? Du får det publicerat!
- Du beskriver vår politiska situation. - Jag bryr mig inte om politik.
Vad bryr du dig om?
- Är du bekymrad över något? - Nej, hur så?
- Vad är det? - Det är inget. Nej...
När jag såg dig dansa med en annan man...
...tänkte jag: "Han skulle kunna vara hennes älskare".
- Du är svartsjuk. - Nej, jag är inte svartsjuk.
- Det är du. - Nej.
- Du är svartsjuk. - Nej.
- Han är svartsjuk! Han är svartsjuk! - Det är jag inte.
Säger du det, så...
- Du är svartsjuk. - Nej.
- Du är det. - Det är jag inte alls.
- Släpp mig. - Nej! Du är svartsjuk!
- Det är jag inte. - Jo!
- Vill du gifta dig med mig? - Nej!
Jo!
- Nej! - Jo!
Jo?
- Vill du bli mitt vittne? - Det är klart!
Jag köper en svart slips åt Mephisto. - Hörde du, Mephisto? En svart slips!
Kära förlovade par...
Jag hälsar er välkomna av hela mitt hjärta denna mycket speciella dag-
- då ni av fri vilja bestämt er för att i laglig mening bli man och hustru.
Jag antar att ni båda vet era plikter när det gäller att stödja varandra-
- och jag är säker på att ni båda känner till ert hälsotillstånd.
Jag måste säga er detta: Tro inte att livet är en vandring i solen.
Livet är varken en vandring i solen eller i en rosenträdgård.
Vårt socialistiska land har gjort mycket för er.
Nu är det upp till er...
- Får jag er att skratta? - Nej...
- Skrattar ni åt mig? - Förlåt mig.
Jag vägrar fortsätta. I det här landet är inget heligt längre.
Kan ni inte vara allvarliga förtjänar ni inte att vara gifta.
Vi tar en, Tomas. Den kommer att bringa oss lycka.
Välj en.
Den här.
Min brorson från landet är här.
Vi kallar honom Tolstoj. När vi sågs första gången läste du Tolstoj.
Tolstoj går inte, det är en flicka. Det är en flicka!
Vad sägs om Anna Karenina?
Den ser inte ut som Anna Karenina. Det är en mans ansikte!
Den ser snarare ut som Annas make. Vi kallar henne Karenin.
- Karenin... - Kom nu, Karenin, vi går hem.
Jag tycker mycket om det. Kung Oidipus!
En mycket bra idé! Bara ändringarna gjorts kan vi ta in det nästa vecka.
Eva, var snäll och skriv ut det här på maskin.
Nu kan vi publicera en sån här text. Det är fantastiskt. Tänk er...
Full upprättelse för människorna som åtalades, yttrande- och tryckfrihet!
Frigörelse från ryssarna! Det var allt vi ville.
- Tror ni ryssarna låter det ske? - Vad kan de göra?
Ingenting, doktorn! Inget, inget, inget!
- Fortsätt skriva. - Tack, men operationer är enklare.
- Ta mig med till dem. - Så du är vaken.
- Ta mig med till dem. - Till vilka då?
Till de andra kvinnorna.
Ta mig med när du älskar med dem.
Jag klär av dem åt dig. Jag skulle vilja göra det.
Verkligen...
Jag badar dem och för dem sedan till dig. Jag gör precis vad du vill.
Andra kvinnors kroppar blir våra leksaker...
Tereza, vad talar du om?
Jag vet att du träffar andra kvinnor. Jag vet det. Du kan inte dölja det.
Varenda dag försöker jag intala mig: "Det är inget".
"Det är inte viktigt, han har bara lite roligt, han kan inte motstå det. "
"Men han älskar mig, jag vet att han älskar mig, jag är säker på det. "
"Han älskar mig! "
Men jag klarar det inte. Jag har försökt, men det går bara inte.
- Ta mig med! Lämna mig inte ensam! - Tereza, lugna ner dig.
- Sluta prata, du behöver sova nu. - Jag vill inte sova.
Jag vet att du är trött på mig. Jag vet det.
Jag ser det i dina ögon.
Va? - Tereza!
Tereza, stå kvar här! - Karenin!
Tomas!
Jag kör till Schweiz, till Genève.
- Lycka till! - Du med!
Var försiktiga!
- Var kommer ni från? - Nederländerna.
Ta de här...
Publicera dem!
Har du blivit tokig?
Inser du inte att vi älskar er?
Att vi alltid gjort det?
Att vi kommit för att skydda er.
Skydda oss?
Mot vad då?
- Gav du dina bilder till utlänningar? - Ja, det gjorde jag.
Inser du att du kan bli skjuten för det?
De identifierar folk utifrån våra fotografier.
- Är kameran din? - Nej.
Det är den säkert. Vem är den mannen?
- Vem är han? - Jag har aldrig sett honom förut.
- Det är du. Jag är säker på det. - Absolut inte.
Det är du.
RYSSARNA GRIPER DUBCEK
- Lycka till. - Detsamma.
Invasionen av vårt land-
- utgör en klar aggression mot ett självständigt land.
Vårt tjeckiska folk hade både rätten och plikten att slåss mot angriparen.
Folk som inte vågar slåss med vapen i händerna förtjänar inte någon frihet.
Varför emigrerade ni? Återvänd och slåss!
Det är enkelt för er att stå här och uppmana andra att slåss.
En dag kommer alla att få frågan: "Vad gjorde ni mot kommunismen?"
Ursäkta mig, jag skulle vilja fråga en sak.
- Vad då? - Varför gjorde du så där?
Varför undrar du det? Vem är du?
Jag heter Franz. Jag kom till mötet för att lyssna.
Jag är inte polis, utan professor vid universitetet.
Jag har inget gemensamt med dem.
Det enda som håller ihop dem är förebråelserna de gör varandra.
Det är svårt att leva i exil. Folk känner sig övergivna, ensamma.
- Ert land är ju ockuperat. - Jag avskyr pekpinnar och knytnävar.
Vad vill du göra?
Äta lunch, jag är hungrig.
Som student i Paris gillade jag demon- strationerna, folkmassan, skriken!
Jag gillade att vara en del av det. För mig var världen en stor marsch.
- På väg mot en bättre värld. - Jag med. Jag marscherade varje år.
- Gjorde du? - Ja. Jag var tvungen att marschera.
Som alla andra. Första maj hade vi likadana klänningar och alla log.
Alla kastade blommor!
Jag höll aldrig takten, så flickorna bakom mig trampade mig på hälarna.
Det som hänt ert land är en tragedi.
- Tycker du det? - Naturligtvis. Det fanns hopp...
- De dödade det. - Du tänker väl inte börja bli tråkig?
Kyparn...
- Kan ni stänga av Ijudet? - Ljudet?
- Ja, det ni kallar musik. - Jag måste höra med chefen.
Överallt blir musiken rena oljudet.
Se här, plastblommor...
De ställer dem till och med i vatten.
Och se där ute...
De där byggnaderna! Förfulningen av världen...
Det enda stället vi kan hitta skönhet på är där förföljarna missat den nånstans.
Processen pågår över hela jorden och jag står inte ut med den.
- Är något på tok? - På tok? Nej då, allt är bara bra.
- Förutom Ijudet... kan ni avbryta det? - Det låter som smutsigt vatten.
Jag beklagar, men övriga gäster tycker om det här... Ijudet.
Hur kan de äta mat och lyssna till skit?
Ja, då tar vi och letar reda på ett ställe med bättre smak.
Tack.
Ja, då så, jag hoppas du inte hade nåt emot att gå därifrån.
Tvärtom! Jag tycker om att lämna ställen. Jag tycker om att ge mig av.
Jag hoppas du inte har tråkigt.
Nej! Men jag tar tåget om en timme. Jag ska föreläsa i Turin i morgon.
- Och du reser med tåg? - Alltid.
Jag älskar tåg. De är så erotiska.
Min fru äger ett konstgalleri. Hon kanske kan hjälpa dig.
Så du är gift?
Ja.
Akta dig!
Var försiktig.
Välkommen till Genève.
Det är mycket bra bilder, men det är för sent.
Ryssar i Prag, det har vi sett överallt. Händelserna ligger för långt tillbaka.
- Det är över. - Men där... är inget över.
Alla kräver fortfarande att ryssarna ger sig av.
Det är strejker över hela landet och protester...
Men här verkar ingen bry sig längre.
- Storyn om nudisterna i Frankrike... - Tack.
Vänta, se på de här! Fantastiska foton från Prag...
Synd bara att vi får se dem först nu.
Se på mina. De har förstås inget med dina att göra...
De är ju precis desamma!
Det är inget fel med människokroppen. Bara normalt och normalt är vackert.
Du har en fantastisk känsla för kvinnokroppen.
Dessa provokativa poser... Du skulle vara suverän som modefotograf.
Hitta en modell att jobba med. Gör en portfölj för agenturerna.
För stunden kan jag presentera dig för chefen för trädgårdsbiten.
De behöver bilder på kaktusar, rosor och sånt.
Kaktusar? Nej...
Visst är det snällt, men jag är hellre servitris eller stannar hemma.
Blir du tillfredsställd om du sitter hemma?
Vad ska jag göra? Ta bilder av nakna kvinnor?
Varför vill alla se bilder av nakna kvinnor?
Är de så intressanta?
- Vi ses sen. - Jobbar du i eftermiddag?
- Ja, jag kommer sent. Klarar du dig? - Ja, jag antar det.
Bra.
- Följ med till Amsterdam om två dar. - Jag har sett Amsterdam.
Har du...?
En vän skickade ett vykort därifrån.
Jag har satt upp det på toaletten. Har du inte sett det?
Säg mig, Franz, varför måste du alltid ta mig med till en annan stad?
- Varför älskar vi aldrig i Genève? - Jag sa det.
- Säg det igen. - Jag kan inte ligga med min fru sen.
Så du kan inte gå från en säng till en annan samma dag. Varför inte?
Det skulle kännas förödmjukande för min fru, för mig och för dig.
Det kan verka löjligt men så är det.
Jag måste gå nu.
Säg att du följer med mig.
Jag följer med dig.
Vad härligt att se dig...
- Hur mår du? - Bra. Jag mår bra.
- Följde Tereza med dig? - Ja, det är klart.
- Bra. Hur är det med henne? - Hon mår så där. Hon är okej.
- Hon söker jobb. - Bra. Jag skulle vilja träffa henne.
- Javisst. Hur mår du själv? - Bra, bara bra.
Jag har träffat en annan man - den bäste man jag nånsin träffat.
Han är intelligent, snygg...
- Och han är tokig i mig. - Bra.
- Och han är gift. - Bra.
Det är bara en sak.
Han tycker inte om min hatt.
Din hatt...
Din hatt får mig att vilja börja gråta, Sabina.
Då så... jag ringer dig.
Vi ses snart.
Nakna kvinnor...
Är det du?
- Va? - En kvinna sa jag skulle...
- ... fota naket. - Naket?!
Ja, naket...
Då är det bäst vi tar en drink först.
Ta ett glas.
- Hur mår Tomas? - Bra.
- Har du inte träffat honom? - Nej.
Se på mig.
Titta upp!
Ta av dig kläderna.
- Va? - Nu är det min tur.
- Jag tycker inte om att vara naken. - Ta av dig kläderna.
Vänta!
Se på mig, Tereza.
Tereza, möt Franz.
Det är en väninna från Prag. Ännu en tokig tjeckiska.
Hon står modell för mig, eller jag för henne eller nåt...
Jag har lämnat henne.
Va?
Jag har lämnat min fru.
- Jag har lämnat min fru. - Vad sa hon?
"Glöm inte smokingen. " Hon hjälpte mig t. o.m. att packa.
Vi förblir vänner, tror jag. Jag ska bara hämta mina böcker, min smoking.
Och jag vill förvissa mig om att allt är bra med henne. Vi bråkade inte.
Jag vet att du är med på det. Vi ska bo i glashus utan några hemligheter.
Vi kan inte leva i lögn längre, vi måste leva i sanning.
Sabina, har du nåt emot att jag bor här ett tag?
Om det inte blir besvärligt för dig.
Tills jag kommit i ordning.
Om det är okej för dig, kommer jag tillbaks i morgon.
Och...
Vad härligt.
Hej då, Tereza, vi ses säkert igen.
Jo, Tereza...
Jag vill att du går nu. Jag har saker jag måste göra.
Sabina!
Jag borde kanske ha stannat.
Slutat springa i väg.
Slutat ge mig av.
Franz var en så god man.
- Vad ska du göra nu? - Ge mig av.
Åh, Sabina...
Jag vet inte. Jag åker till...
Paris, kanske.
Eller till Amerika.
Kom till mig.
Vill du se Amerika?
Nån gång.
Jag kanske träffar dig för sista gången.
Kanske det.
Karenin...
Tomas, jag vet att jag borde hjälpa dig, men jag kan inte.
I stället för att vara ett stöd för dig är jag en börda.
Livet är så tungt för mig och det är så lätt för dig.
Jag står inte ut med denna lätthet, denna frihet. Jag är inte stark nog.
I Prag behövde jag dig bara för kärlek.
I Schweiz... var jag beroende av dig för allt.
Vad skulle hända om du övergav mig?
Jag är svag, och jag återvänder till de svagas land.
Farväl.
Förlåt mig, men jag har tagit med mig Karenin.
Och er kamera.
Jaha, konjak...
"CASANOVA I SCHWEIZ"
Är allt bra med dig?
Ja, allt är bra.
Och med Karenin?
Med henne också.
Vad ska du göra här?
Jag hittar något.
Åh, Tomas...
Jag tycker inte om att göra detta. Jag borde inte behöva göra det.
Minns du artikeln du skrev om kung Oidipus?
Om att kommunistledarna borde ha stuckit ut ögonen?
- Ja, jag hade nästan glömt bort den. - Det har inte de gjort.
De har förberett... en slags dementi. Det står att det var ett missförstånd.
Du skriver under, det är allt.
Missuppfatta inte det hela. De ber inte om offentligt uttalande.
De är bara försiktiga byråkrater.
De har givit sitt ord på att de inte publicerar något.
Jag behöver dig, Tomas. Jag hoppas kunna behålla dig.
Du är varken journalist eller räddare av landet. Du är läkare och forskare.
- Är artikeln så viktig för dig? - Den har ingen betydelse alls.
Hej, Tomas.
- Tomas! - Hej, Jiri.
- Vad kul att se dig igen. Hur mår du? - Bra, och själv?
Bara bra.
Nå...? Tänker du skriva under deras sak?
- Vad då för sak? - Din... dementi.
Vad vet du om min dementi?
- Har du läst den? - Nej, men du vet hur saker fungerar.
Vem sa att jag hade gått med på att skriva under?
Vi ses.
Jag antar att många av dem har skrivit under såna brev.
De vet att de kan publiceras när som helst, så de håller tyst.
De kan inte säga ett dugg längre. De accepterar allt.
Feghet blir allt eftersom en princip.
Alla skulle säkert bli jätteglada om jag skrev på.
Alla, alla utom jag.
Vad kan jag göra för er?
Det finns inget ni kan göra för mig, doktorn.
Jag kommer från Inrikesministeriet.
Alla på ministeriet är ledsna över att se er här.
Ni hör till våra bästa hjärnspecialister och oss emellan... jag borde hålla tyst-
- men vi är inte alla för en drastisk taktik-
- som avlägsnar våra bästa specialister från deras tjänster.
Man kan inte annat än vara ledsen för allt det här.
- Får jag...? - Varsågod.
Ni hade en bra plats i Genève men kom tillbaka till vårt land.
Vi uppskattar att ni gjorde det, men er plats är vid operationsbordet.
- Jag håller med fullständigt. - Det gör alla. Så... säg mig...
Anser ni verkligen att kommunisterna ska sticka ut sina egna ögon?
- Ni som kurerat så många! - Det var inte så jag menade.
Men det var så alla uppfattade det och vi kan bara beklaga det.
Hur kan ni låta människorna tro att ni... en läkare...
...vill beröva människor deras rätt att se?!
- Nån kanske gav er idén till artikeln? - Nej, ingen.
Kände ni dem som publicerade den? Talades ni aldrig vid?
En gång. De bad mig titta förbi. För att diskutera artikeln.
- Vem talade ni med? - En redaktör.
Vad hette han?
Det minns jag inte.
Jag har ingen aning.
- Hur såg han ut? - Jag minns inte.
Berätta sanningen, doktorn.
Han var lång... med kort Ijust hår.
- Lite kutryggig? - Kanske.
- Hur reagerade ni? Vad exakt sa han? - Han bad mig göra några ändringar.
Så... ni blev kanske... manipulerad, doktorn.
Utnyttjad, vare sig ni ville eller inte.
Er artikel bidrog till den antikommunistiska hysterin.
Ingen förväntar sig att en läkare ska förstå politik.
Givetvis kan vi inte tillåta att en politiskt tvivelaktig man...
...opererar hjärnor.
Här har vi ett annat uttalande.
Jag skulle råda er att skriva under det.
"Detta tillfälliga misstag... "
"... orsakat av dåligt inflytande från så kallade intellektuella... "
"... inverkar på intet sätt på mitt förtroende för kommunistpartiet... "
- "... eller beundran för Sovjetunionen. " - Det är förstås bara ett förslag.
Ett första utkast. Vill ni ändra på nåt, så visst! Det är ju ert uttalande.
Det är bara ett papper till arkivet, det är inget.
Bara utifall någon skulle förebrå dem att ni tillåts arbeta här.
God kväll, ers excellens.
- Varför kallar de honom ers excellens? - Han var ambassadör i Wien... förut.
18 ÅR - ÅLDERSGRÄNS FÖR ALKOHOLFÖRTÄRING
Ge mig en konjak.
- Är du arton? - Ja.
Kan jag få se ditt ID-kort?
Du är full.
Ge mig en drink.
- Ge mig en drink. - Visst, det ska du få.
Du har jättevackra ben. Jag tittade på dig på gatan.
Stanna kvar här. Jag vill se på dig. Jag älskar dig.
Madame...
- Ni får inte servera minderåriga sprit. - Det där var ju läsk.
Tror ni inte jag såg vad ni hällde i läsken?
- Vad pratar ni om? - Jag har hållit ett öga på er.
Var då bara tacksam över att få se en vacker kvinna och håll tyst.
Lägg er inte i! Vad har ni med det att göra?
Och vad har ni med det att göra, min vän?
Tja...
- Tack. - Det var så lite.
Den mannen kommer jämt hit. Han är... så otrevlig.
Glöm honom! Lova mig att inte tänka mer på honom.
- Jag lovar. - Jag gillar att du lovar mig saker.
Vad gör en vacker flicka i denna hemska del av Prag?
- Vad gör du här? - Vad jag gör? Jag bor här.
Jag är ingenjör. Jag bara tittade förbi av en slump.
Jag bor mycket nära.
- Ni är väl läkare? - Ja.
- Får jag störa? - Jag har flera fönster kvar.
Oroa er inte för dem. Kom, kom in!
Oroa er inte för fönstren. Jag säger att allt arbete blivit gjort.
- Ett glas vin? - Tack, det skulle smaka gott.
Slå er ner.
Jag har hört så mycket om er.
När jag fick se er tänkte jag: "Vilket sammanträffande, han kan hjälpa mig".
Givetvis kommer jag att betala för konsultationen.
Jag har haft sån värk i ryggen i några månaders tid, och...
Jag skulle vilja höra er åsikt om det.
Ta av er kläderna.
Allt?
Allt.
Det är... här.
Vad är det?
Vad är det med dig?
Vad är det?
- Du glömde tvätta håret. - Vad talar du om, Tereza?
- Ditt hår luktar... - Vad då?
En annan kvinnas kön.
- Jag trodde du kom hit för min skull. - Det gjorde jag. Vad säger du?
- Varför fortsätter du då träffa andra? - Jag vet inte vad jag ska säga.
Jag vet, du har förklarat det för mig tusen gånger... tusen gånger.
Det finns kärlek och det finns sex och sex är underhållning - som fotboll.
Jag vet att det bara är flyktigt. Jag önskar jag kunde tro dig, men...
Hur kan man älska med nån utan att älska personen. Jag fattar det inte.
Låt mig försöka.
Nej, du skulle förskjuta mig om jag försökte.
Jag önskar jag kunde vara som du.
Okänslig.
Stark, stark...
- Hejsan. - Jag skulle just...
Kom in!
- Här är enkelt, men det gör väl inget? - Nej då.
- Är alla böckerna dina? - Ja. Vad vill du dricka?
- Vad som helst. - Vin?
- Nej, inte vin. Kaffe? - Okej, jag ska koka lite.
SOFOKLES "KUNG OIDIPUS"
- Ska jag ta din kappa? - Ja.
- Sätt dig. - Tack.
Jag är så glad att du kom hit.
Jag ville inte komma hit.
Naturligtvis inte.
Det är någon här. Bakom det där draperiet.
- Du inbillar dig. - Dra bort draperiet.
- Jag sa ju att du bara inbillade dig. - Då kan du väl dra bort draperiet...
Se här... ingenting.
Och samma sak här.
Jag känner att du vill.
Vad tittar du på?
Men var försiktig. Det var mycket skickligt arrangerat.
Ett ungt provokativt fyllo.
Sedan den andre, han som angrep er...
Sedan den tredje som fick förtroende, bara för att han var på er sida.
- Ingenjörn? - Den så kallade ingenjörn.
Varför ser ni rädd ut? Ni har inget att vara rädd för.
Men jag besökte honom, hemma hos honom.
Jag hade med mig hunden och en vän. Han bjöd oss på lite kaffe.
Hur vet ni det var hemma hos honom? De har många ställen de kan använda.
Ett rätt billigt ställe för en ingenjör...
Vet ni vad de gör med utländska diplomater?
En vacker flicka, en lägenhet, en dold kamera...
Sen övar de utpressning mot mannen och han gör vad han blir tillsagd.
Det var i Wien 1961.
Det är jag som står där, bakom Kennedy och Chrusjtjov.
I bakgrunden, man ser mig knappt.
- Är ni säker på att han var polis? - Jag är inte säker på nåt.
Vem som helst kan vara polis.
Kanske är er ingenjör en riktig ingenjör...
Vem vet?
De vet.
Och nu har de vad de ville ha.
Nu är ni rädd.
Tomas...
Jag vill inte stanna här. Jag vill åka härifrån, ge mig av.
Ge dig av? Igen?
Vi gav oss i väg en gång, till Schweiz.
Sen lämnade vi Schweiz och nu vill du ge dig av igen. Varför?
- Jag förstår inte. - Det har blivit så fult i Prag.
Nej.
Jag vet att du har nåt annat skäl.
Snälla du, berätta för mig.
Jag vill ge mig av, ge mig av...
De har tagit våra pass.
Det finns ingen plats vi kan åka till. Vi kan inte åka nånstans.
Jo, kanske kan vi det...
- Mephisto har blivit stor nu. - Se! - Titta, Karenin. Det är Mephisto!
Karenin föredrar Mephisto framför hundar.
Hon tycker andra hundar är dumma.
Vet ni varför jag älskar Mephisto?
Därför att han är mycket intelligent men samtidigt vet han inte ett dugg.
Han vet ju inte att livet är omöjligt här nu.
Här finns inget kvar. Kyrkan är borta.
Och det finns inga ställen att dricka öl på nu.
Det är mycket gott.
Om ni nån gång skulle ändra er...
...blir det inte lätt att ge sig av.
Vi kommer aldrig att ge oss av.
Kan jag hjälpa dig?
- Se på Karenin. Hon springer konstigt. - Ja, du har rätt.
Karenin, kom hit. Kom hit, gumman!
Kom, Karenin...
Svar från veterinären, provresultaten...
Vad säger de?
Cancer.
Åh, se på det här... se här! Det luktar så gott.
- Seså, Karenin. - Titta, Tereza tycker också om det.
- Titta, hon ler. - Åh, Karenin, vad roligt att du äter!
Jag var tvungen att älska min mor.
Men inte att älska den här hunden.
Du förstår, Tomas...
...kanske... kanske älskar jag henne mer än vad jag älskar dig.
Inte mer, jag menar på ett bättre sätt.
Jag är inte svartsjuk på henne.
Jag vill inte att hon ska vara annorlunda.
Jag ber henne inte om nåt i gengäld.
Vi bör inte vänta.
Gör vi det, måste hon uthärda fruktansvärda smärtor.
- Du bör göra det själv. - Ja.
Titta! Hon ler, hon ler...
Håll henne bara... och tala med henne.
Var inte rädd. Var inte rädd, Karenin.
Du känner ingen smärta där. Det kommer att vara vackert där.
Där finns kor du kan jaga.
Och Mephisto kommer att vara där. Han kommer dit. Var inte rädd.
Var inte rädd, var inte rädd.
Tomas!
- Vad hände? - Axeln...
Ligg ner!
Inte åt det hållet. Kom igen nu, vänd dig om.
Släpp den!
Håll i den armen.
Din axel har gått ur led. Jag ska dra den på plats igen.
Det kommer att göra ont.
Är du beredd?
Om igen.
En gång till.
- Känns det bättre? - Ja.
Din fru är så förbaskat vacker i dag.
- Din idiot! Tereza är alltid söt. - Ja, jag vet, men särskilt i dag.
När jag ser dig i så vacker klänning får jag lust att dansa med dig.
- Ja, vi åker och dansar! - Visst, men var då?
Jag vet var. Vi kan åka till Milos taverna, det är fyra mil härifrån.
- Jag kör. - Jag dricker.
Vi tar med dig och Mephisto, den dansande grisen.
Kvinnorna kommer att svimma när de får se två grisar komma tillsammans.
Kör!
- Grisar får inte komma in här. - Kom igen! Han har ju slips på sig!
- Nej, alla gäster måste beställa dryck. - Bara en! - Hörde du det, Mephisto?
Vin åt alla och en öl åt honom.
En stor en! Ta en pilsner!
När Mephisto dricker vin blir han alldeles tokig.
Det finns inga flickor för mig...
Bara du, Tereza!
Tomas...
Nej, jag kan inte dricka. Jag får inte göra det. Jag kör.
Lyssna på mig...
Varför inte tillbringa natten här? Du och Tereza...
Kör hem i morgon.
Fint...
Ursäkta mig.
Hej, Sam.
Jag har ett expressbrev till dig från Europa.
- Vi ses, Sabina. - Ja, vi ses.
Vad är det? Dåliga nyheter?
Några vänner har dött.
De var på hemväg efter att ha tillbringat natten på nåt litet hotell.
De hade... åkt dit för att dansa.
Det regnade och bromsarna på deras lastbil tog inte.
De dödades omedelbart.
Jag var...
- Jag var deras närmaste vän. - Jag beklagar. Förbaskat tråkigt!
Kom och ät middag hos oss i kväll, om du känner för det.
Tomas...
Vad tänker du på?
Jag tänker på hur lycklig jag är.